1
Oh, et sa ometi käristaksid taevad lõhki ja tuleksid alla, et mäed kõiguksid su ees - otsegu tuli põletaks risu või tuli paneks vee keema - et su nimi saaks tuntuks su vaenlastele, et rahvad väriseksid su ees,
2
kui sa teed kardetavaid tegusid üle meie ootuse, mäherdustest ei ole kuuldud muistsest ajast!
3
Ükski kõrv ei ole kuulnud, ükski silm ei ole näinud muud Jumalat peale sinu, kes tema ootajale seesugust võiks teha!
4
"Oh, et sa tuleksid vastu sellele, kes rõõmsasti teeb õigust, neile, kes mõtlevad sinu teedele! Vaata, sina vihastusid, et meie tegime patte; neis me oleme olnud kaua, kas meid veel päästetakse?"
5
"Me kõik oleme saanud roojaseks ja kõik meie õigused on määrdunud riide sarnased; me kõik oleme närtsinud nagu lehed ja meie süü kannab meid ära otsegu tuul!"
6
"Ei ole ühtki, kes hüüaks appi sinu nime, kes ennast õhutaks sinust kinni haarama; sest sina oled peitnud oma palge meie eest ja oled lasknud meid sulada meie süütegude käes!"
7
Nüüd aga, Jehoova, oled sina meie Isa! Meie oleme savi ja sina vormid meid, me kõik oleme sinu kätetöö!
8
Jehoova! Ära vihastu üleliia ja ära mõtle aina süüle: näe, vaata ometi et me kõik oleme sinu rahvas!
9
Su pühad linnad on saanud kõrveks, Siion on saanud kõrveks, Jeruusalem kõnnumaaks!
10
Meie püha ja ilus koda, kus meie vanemad sind ülistasid, on saanud tuleroaks, ja varemeis on kõik, mis oli meile kallis!
11
Kas sa selle juures, Jehoova, tahad ennast veel valitseda, vaikida ja meid üpris väga alandada?