5
Sa uhud nad ära, nad on nagu uni, nagu rohi, mis hommikul haljendab!
6
See õitseb hommikul ja haljendab, õhtul niidetakse ta ära ning ta kuivab ära!
7
Sest Sinu viha tõttu me lõpeme ja su vihaleegist me ehmume!
8
Sa paned meie pahateod enese ette, meie salapatud oma palge valguse ette!
9
Sest kõik meie päevad mööduvad su raevu all, meie aastad lõpevad nagu mõtteke!
10
Meie elupäevi on seitsekümmend aastat, ja kui keegi on tugev, kaheksakümmend aastat, ja parimal puhul on need ometi vaev ja häda; sest need mööduvad kiiresti ja me läheme lennates ära!
11
Kes tunneb su viha tugevust ja su raevu, nõnda nagu sind tuleb karta?
12
Õpeta meid meie päevi arvestama, et me saaksime targa südame!